ROMSTASJONEN MINOS - 2127
Skifter frekvens. Systemforstyrrelser.
Dr Merchant nærmer seg planetposisjonen.
Innkommende fartøy oppdaget. Dokking påbegynt.
Temperatursensorer påviser menneskeskikkelse på nivå 36.
Skikkelsen nærmer seg dekk 47. Systemet aktivert.
Skikkelser dekk 24.
Skikkelser dekk 12.
Lang ventetid, demon. For et så kort spill.
Nå er nysgjerrigheten stilt...
Og tiden er inne for hevn.
- Betrakt deg som avløst. -Hva mer har vi, Chamberlaine?
Han har koblet om all strømmen til sitt eget rom, og han har -
- stengt av skipet.
Jeg vil du skal sjekke alt og finne ut hvorfor.
Så selskapets fremste skip er kapret av mannen som bygde det.
Mannen selv, fordypet i oldtids- historie, lar det gå ad undas.
- Vurdering? -Tulling.
Jeg spurte ikke deg, Carducci. Jeg spurte eksperten. Rimmer?
Han levde ikke opp til dine forventninger.
Det gjør han nok, sir. Bare jeg kan begynne med forhøret.
- Hvor er din besetning? -De er på vei til jorden.
- Tiden er det viktige. -Hadde dere tekniske problemer?
Ja, akkurat. Og alle dere må forlate stasjonen umiddelbart.
- Da blir du med oss. -Dere forstår ikke.
Hjelp meg, da.
Hva heter du?
- Rimmer. -Jeg er i sluttkjeden nå.
Avslutter noe som har pågått i år- hundrer. Rekker ikke å forklare.
Dere vet ikke hva dere leker med.
Hva er dere redde for? Hva det enn er, så er det her på stasjonen.
Det og andre ting som deres rasjo- nelle hjerner ikke kunne drømme om.
- Men jeg drømmer. At jeg drømmer. -Parker hadde rett.
- Du er gal. - Jeg bygde stedet av en grunn.
- Den største fellen i galaksen. -Hva skal du fange?
Jeg skal fange helvetet. Og jeg skal brenne det opp i et flammehav.
- Du mener virkelig alvor? -Om jeg forteller hele historien...
Får jeg da avslutte det jeg har påbegynt?
Århundrer tilbake lagde min stam- far, Philip L'Merchant, en kube.
Den første boksen. Hans fremste verk.
Bestilt av en rik aristokrat, ved navn De L'lsle.
En mann besatt av svart magi. En okkult leder.
Philip var stolt over arbeidet som hadde etablert hans navn, -
- hans familie. Min familie.
Han visste ikke hvor sterk makt boksen innehadde.
De grusomme tingene den skulle frigjøre.
Ondskapen...syndene...
Smerten.
- Er den ferdig? -Ferdig!
- Er den vidunderlig? -Vidunderlig!
- Er du et geni? -Frankrikes beste leketøymaker.
Hva gjør den?
Den gjør egentlig ingenting.
Den er mitt mesterverk. Bruken forstår du ikke.
Jeg har jobbet på oppdrag for en svært spesiell forespørsel.
- Det er midnatt. Hvor skal du? -Jeg skal levere boksen.
- Nå? Hvorfor? -Fordi jobben kan bli verdsatt der.
Det er sent. Bli hos meg. Bli hos oss.
Jeg må gå. Min sønn skal fødes på et bedre sted enn dette.
Dette er bare begynnelsen. Jeg kan føle det.
Helt alene i denne mørke, mørke verdenen.
Intet hjem, ingen familie.
Ikke engang døpt, har jeg forstått.
Vis barnet til en stol, Jacques.
Nyt.
Forsiktig!
Jeg ville gremme meg om De skar Deres lille finger.
For en gentleman. Er De alltid like chevaleresk?
Nei, ikke alltid.
Monsieur De L'lsle er Frankrikes fremste magiker.
- Hva gjør De? -Så De ikke får skrammer.
Forsiktig, Jacques. Hold et konstant trykk.
Hun har kraft. Utmerket.
Nå kan vi begynne.
L'Merchant... Like nøye som dine arbeider, -
- like punktlige som dine leker.
Og hvor er boksen?
Betal ham, Jacques. Takk, takk.
God natt, leketøymaker.
Ta henne inn på laboratoriet.
Finn det rette instrumentet. Vi må gjøre et rent snitt.
Slik at vi kan ta ut innvollene og legge kjøttet tilbake igjen.
Ja, magen.
Vi skrubber det litt.
Nå kan vi ta henne opp fra bakken.
Gå nå iblant oss.
- Herregud. -lkke vær redd, husk leksen.
En fremkalt demon er overlatt din befaling...
Om man ikke står i veien for helvetet.
Ja.
Den som fremkaller magien, befaler magien.
De er... Angelique.
Den som fremkaller magien...
Befaler magien.
Det er ikke noe eventyr, Auguste.
Jeg så det jeg så, og hørte det jeg hørte.
- Boksen åpner dører til helvetet. -Dette er 1700-tallet.
Ikke middelalderen. Verden styres av fornuft.
Vi har kvittet oss med Gud. Og fins det ingen himmel, -
- sier fornuften at det ikke fins et helvete.
- Jeg så det i går. -Greit, det...
Anta det tankeeksperiment at det du frykter skal skje, virkelig hendte.
Kan boksen åpne helvetets porter, kan den stenge dem også.
Den tilhører mennesker med liten interesse for det.
Da ligger løsningen bokstavelig talt i dine hender.
Du har oppfunnet en maskin som kan fremkalle demoner.
Oppfinn en som kan knuse dem.
Philip hadde løsningen. Den løsningen.
Oppgaven virket umulig, men han ble nødt til å forsøke noe.
Hans eneste håp var å stjele boksen.
Lekekuben som han hadde skapt med sine egne hender.
Leketøymaker... De har så myke fingrer.
- Jeg vil at de skal leke med meg. -Og ta min sjel?
Den er alt bone, leketøymaker. Demoner vil vandre på jorden, -
- og du er ansvarlig for det.
Du og dine etterkommere, forbannet til tidenes ende.
På grunn av din lille lekekube. Hva venter du på? Drep ham.
Så myke fingrer.
Tilgi meg. Jeg viste ikke hva jeg gjorde.
- Jeg må få deg vekk herfra. -Det er for sent.
De er tilbake. Redd deg selv.
Redd barnet.
Jacques hadde rett. Demoner vandret på jorden.
Slik de vandrer på stasjonen nå.
- Fra en lekekube? -Angelique fikk laget flere bokser.
Men det var ikke nok. Hun ville åpne portene for alltid.
- Og din familie? -Var nøkkelen, men...
De tok det på samme måte som deg. Som et eventyr.
Men deres blod husket det. Gjennom generasjoner-
-fantes det Merchants som drømte om lekekuber og helvetets porter.
Og så møtte en av dem Angelique mye, mye senere.
Selv i søvnen vil du ha meg. Selv i drømmen ser du på meg.
Ja, jeg vet det. Jeg vet hva ditt hjerte føler.
Jeg vet hva ditt hjerte føler, John Merchant.
Se på meg, se på meg. Er du ok?
Å, nei. Jeg vekket Jack igjen.
Du ser forferdelig ut.
- Du trenger å snakke med noen. -Jeg har hatt drømmene hele livet.
De blir verre, elskede.
Det er din forbannede bestemor. Hun var der, John.
Husker du historiene om hvor viktig du er, -
- og hvor viktig familien er. Hun gir deg griller.
Alt er ikke griller. Det fins andre ting som føles som minner.
Umulige minner.
De jager meg ikke bare i drømmene, men også i mitt arbeid.
- Alt jeg har gjort... -Du skal ikke jages.
Det er ikke det. Det er stresset før banketten. Jeg hater sånt.
- Da må du ikke være så dyktig. -Den er ikke ferdig.
Kanskje det ikke fungerer.
Da er det vel derfor du er på førstesiden.
L'Merchant! Blodsbåndet fortsetter, leketøymakeren.
Jeg er rastløs, og du kjeder deg.
- Jeg synes vi skal se Amerika. -Drit i Amerika.
Da vil jeg ha din tillatelse til å reise selv.
- Nei. -Vil du ikke vite hvorfor jeg vil?
Nei.
- Er det ditt siste ord? -Ja.
Nå skal vi gjøre dette klan. Det du vil, er irrelevant.
Det handler om det jeg vil.
Etter 200 år burde du vite hvilke ting det er.
Jacques... Har jeg noen gang skuffet deg?
- Lukk øynene dine. Ikke rør deg. -Hvorfor?
- Slik at du ikke får skrammer. -Er det en ny lek?
Det kan gjøre litt vondt.
Men bare litt.
- Herregud! -Husker du De L'lsles lekse?
Kanskje jeg handlet litt overilet.
Nyt!
Ja, det er sant. Du liker jo litt harde tak.
Ja, du liker harde tak.
Det gjør vondt.
Du brøt regel nummer én. Du stilte deg i veien for helvetet.
- Hva snakker du om? -Leketøymakerens blodsbånd...
Har overlevd.
Boksen.
Amerika.
Det er en ære å få overlevere denne prisen til mr John Merchant.
Takk. Applaus fra kolleger er den beste applausen.
Og jeg er inderlig rørt over mottakelsen fra dere, og prisen.
Fra begynnelsen av, da jeg hadde foresatt meg...
Leonardo DaVinci sa en gang at intet kunstverk blir ferdig, -
- bare oppgitt. Først nå forstår jeg hva han mente.
Mange takk. God kveld.
Leketøymakeren...
- Idiot! -Unnskyld, jeg så Dem ikke.
- Jeg ber om unnskyldning. -Unnskyld meg, det var uforskammet.
Jeg får prøve å godtgjøre Dem.
Hva skal vi gjøre i kjelleren? Hva heter De?
- Må vi vite hverandres navn? -Mystisk kvinne, hva?
- Blir du opphisset av mystikk? -Det kan du stole på.
- Du er visst godt kjent her. -Jeg følger bare mine instinkter.
- Liker du leker? -Du er en drøm.
Nesten.
Lukk øynene dine. Stol på meg.
Ok.
Hva er det som foregår?
- Kan jeg se nå? -Du kan se nå.
På tide å leke en annen lek.
- Jeg har severdigheter å vise deg. -Ok.
Hva er det som skjer?
Angelique.
-'Ting synes å ha forandret seg. -Helvetet er mer ordnet...
Siden din tid, prinsesse. Og ikke like underholdende.
- Gjorde boksen det der? -En mann gjorde det der.
Men boksen kalte på ham, kalte på hans blod.
Hans stamfar lagde boksen og skulle ha ødelagt oss alle.
Du har vært borte for lenge, prinsesse.
Dette er ikke et rom.
Dette er tilintetgjørelsen som venter på å vekke seg selv.
- En kvinne søker deg. -Si at...
- Jeg kjenner deg. -En fornøyelse å treffe deg igjen.
Dette ser veldig bra ut.
- Du er den vi har ventet på. -Hvem er du?
En venn, håper jeg.
Så avgjort en kunde.
- Er det deg? -Nei.
En familie-eiendom i flere hundre år. Jeg arbeider med den.
- Får jeg se det? -Ingen har sett det.
La meg bli den første.
Den skal lages med laser og speil.
Du skjønner, teoretisk sett er det mulig.
Evig lys. Fanget lys som lever av sin egen refleksjon.
Lyset er ikke feilfritt ennå. Noe mangler, men jeg vet ikke hva.
Det holder på i noen sekunder, så slukner det.
Av og til er noen få sekunder nok, leketøymaker.
Hva kalte du meg?
Du tror du ikke husker. Ditt blod vet det. La det påminne deg.
Du kjenner meg fra dine drømmer, John Merchant.
Vår skjebne er sammenkoblet.
Jeg tror ikke på skjebnen.
Tror du arbeidet med byggingen var en tilfeldighet?
Det kalte på deg, John. Vi har mye arbeid å utrette.
Jeg lar høre fra meg.
Hva du enn vil ha... Hva du enn vil ha...
Hva er klokka?
- Hallo? -L'Merchant?
Jeg må treffe deg. Kan vi møtes?
- Ja, vi går igjennom det i morgen. -På ditt kontor.
Ok. Morna.
Forretninger. En japansk kunde. De har ingen tidsbegreper.
Jeg blir utålmodig med prinsessen.
Menneskelig ettergivenhet får man like lett ved terror som fristelse.
- Ny bygning. -Må det være.
- Installerer seg? -Ja, installerer seg.
Fortsatt sulten? Klar for noe som skriker?
Så begynner hun å stille alle slags rare spørsmål.
Ville jeg gjort det med en kvinne som har vært mann?
- Som har skjært den av? -Ja, hormoner, hele programmet.
- Hva svarte du? -Ja, hvis hun var operert og alt.
- Hva er det her? -Ei dør.
Jeg ser det. Den er ikke med på tegningen.
Smarte college-gutter.
Synd at speilet ikke viser din sanne skjønnhet.
Din menneskelige beundrer kjenner det kanskje ikke, -
- men jeg kan lukte den utsøkte stanken -
- av den du virkelig er.
Jeg begynner å kjenne et visst ubehag.
- Jeg tenkte akkurat det samme. -Kanskje...
Helvete!
- Vi burde undersøke det. -Snakk for deg selv.
- Det begynner å bli uhyggelig. -Kommer du?
- Gå, du. Finn ut av det. - Dekk meg, i det minste.
Selvfølgelig.
Du ser ut som døden, prinsesse.
Fristelse er illusjon. Effektsøkingens tid er over.
I denne leken viser vi oss slik vi virkelig er.
- Hva er det? -Lidelsens skjønnhet.
Du skiller deg ikke fra bestet som sluker beinene du gir til det.
Og du, prinsesse... Hva er du?
Du skremte meg! Hva er det med deg?
Lommelykta mi døde. Jeg snublet. Nå holder vi sammen. Hele tiden!
Noen spiller oss et puss.
Ikke rør dere!
Still dere opp mot veggen.
- Ikke la oss påføre dere smerte- -Smerte?
Hvordan våger dere å bruke det ordet?
- Han har nagler i hodet. -Det dere kaller smerte...
Er bare en skygge.
Smerten har et ansikt.
'Tillat meg å få vise det for dere.
Mine herrer...
Jeg er smerte.
Jeg kjenner deres skrekk. Jeg hører den.
Vær så snill, ikke skill meg fra min bror.
Dere har mitt ord. Det kommer aldri til å skje.
En lekse, prinsesse.
Arbeid med meg, eller for meg.
Fristelse er verdiløst. Lidelse er nøkkelen til riket.
Jeg skal lære din Merchant lidelsens verdi.
Jeg skal kjøpe hans hemmelighet med en overflod av smerte.
Det sies at den største lidelsen en forelder kan føle, -
- er tapet av et barn.
Mamma er tilbake om fem minutter, skatt.
- Jack! -Jeg konsentrerer meg, mamma.
- Hva gjør jeg her? -Jeg må treffe deg.
Hva du enn vil ha.
Vi var gode sammen, John.
Ja.
Vi kommer til å være det igjen.
Jack!
Gudskjelov. Jack, kom hit.
Jeg kan ikke, mamma. Han gir meg ikke lov.
Hva da, skam?
- Å, gud. -Ung, uformet...
- Tenk hva jeg kan lære ham. -Gi meg ham, vær så snill.
Du lider vakkert. Men jeg er her i forretninger, ikke fornøyelser.
- Fortell meg hva du vil ha. -Jeg vil ha et agn.
Et levende agn.
Helvete! Bonnie! Jack!
Bli her.
Gudskjelov.
Nei, John!
Rolig.
Jeg vet ikke hvem eller hva du er, og det gir jeg blaffen i.
Jeg vil bare ha min kone og sønn tilbake.
Jeg forstår.
Du elsker gutten. Du har planer for ham.
Forhåpninger og drømmer. En fremtidsforestilling -
- der du elsker ham og ser ham vokse opp.
Så avslutt ditt arbeid. Men gutten kommer ikke til å dø her.
Men han vil ønske at han gjorde det.
- For guds skyld. -Ser jeg ut til å bnr meg om Gud?
Bare si meg hva du ønsker.
Boksen.
Veien til helvetet. Skapt av en av dine forfedre.
Rommet der nede er antakelig en enda større vei.
Du skal hjelpe til med å oppfylle dets løfte.
Kom!
Denne veien, kom.
Vi deler oss. Ta den andre trappa.
Vi har en plan, Jack. Du klarer det.
Ditt svin. Det er meg du vil ha.
Ikke innbill deg noe. Jeg vil ikke ha deg.
Jeg vil ha det du ble født med. En gave.
- Lyset. -lkke lyset.
Det er i mørket du finner meg.
Bra. Vær besluttsom, familiemann.
Boksen, en gang betrodd så stor makt, er bare en modell.
Du skal gi meg den riktige versjonen.
Vi skal slippe å smyge inn som pesten gjennom sprekker i listene.
En gang for alle skal vi åpne portene, rive vollene-
Er det det prinsessen vil ha? Det er vel spillet dere to spiller?
- Det er ikke noe spill. -Jo, det er et spill.
Og nå er det på tide å spille.
Jeg begynner.
Pappa!
Løp! Tiden er inne for å åpne veien--.
For alltid.
Fungerer denne veien i begge retninger?
- Leketøymakeren. -Kom hit, Jack!
Så ung...
Så sped...
Så moden.
- Ikke rør ham! -Hendene på tangentbordet.
Du har en jobb å utføre.
Gjør veien åpen for meg!
Leketøymakerens tegning.
Gjør det!
- Løp, Jack! -Ingen flere spill.
Gå og lek med dine hunder, ditt svin!
Gutten levde. Han bar blodsbåndet. Skylden for det familien startet.
Og hvordan det gjøres ugjort, bar han det også?
Det ble videreført gjennom generasjonene.
Det dukket først opp i mine drømm- er. Blodet snakket til meg i søvne.
Ba meg om å godtgjøre skaden som L'Merchant hadde forårsaket.
Hva gjorde du da Parker og jeg fant deg i kabinen, dr Merchant?
Kalte på en demon...eller to. Kanskje flere.
- Klarte du det? -Ja, mye lettere enn jeg trodde-.
Hører du meg, Merchant?
Jeg vet at du ser.
Vi hadde nesten gitt opp at du skulle spille.
Lang venting, demon, for et så kort spill.
Kort?
Er det slik man behandler en gammel venn av familien?
Nei, si meg sannheten, Merchant.
Du er glad for å se meg.
Din utålmodighet har svart til min.
Kanskje det.
Men nå er nysgjerrigheten tilfredsstilt.
-'Tiden er inne for hevn. -Dr Merchant.
- Betrakt deg som avløst. -lkke nå. Jeg har sluppet dem ut.
- Jeg tror ikke på helvetet. -Men det tror på deg.
Og det er der ute i denne stund.
- Jeg er ikke så lettskremt. -Slutt å tenke, og begynn å føle.
Ditt instinkt vet at jeg snakker sant.
Det fins noe her som er ute etter våre sjeler.
Om du tror på helvetet eller ei, så vil det føre oss dit.
Vær så snill, forlat stasjonen. La meg i det minste få redde én sjel.
Vi drar sammen, eller overhodet ikke.
Da drar vi sammen. La meg bare få avslutte.
VI drar så snart Parker har sjekket Merchants kabin-.
Få ham ut derfra nå. Du vet ikke hva de kan gjøre.
Før fangen til sin celle, og forbered avreise 04.30.
Hva i helvete...
Hjelp! Hjelp! Redd meg! Skynd dere!
Herregud.
Hva i helvete er dette?
Etterlevningene av et Utilfredsstillende offer.
Men dere er vel her for å endre på det, ikke sant?
Merchant har en plan. Drep alle.
Parker svarer ikke på anrop.
Han er død. Slipper dere ikke ut meg, kommer alle til å dø.
- Chamberlaine? -Ja.
- Parker er død. - Hva?
- Parker er død. -Herregud.
Aner ikke hva i helvete som foregår.
Bare husk, skyt først. Over.
Hjelp meg, vær så snill. Hjelp meg.
I helvete...
Vær så snill...
Hjelp meg-
- Mr Chamberlaine? -Hvilken planet kommer du fra?
Kom igjen, nå.
- Kan du fortsatt stoppe dem? -Jeg kan prøve.
Dere må rekke å forlate skipet. Dra, nå!
- Vi kan ikke forlate Carducci. -Carducci, svar!
- Jeg henter ham. Av sted. -Det våpenet beskytter deg ikke.
Men jeg vet noe som gjør det.
Den beskytter meg. Han sa hva jeg skulle gjøre.
Vær så god, sett i gang.
- Det er en boks. -Det er bare en eske!
Takk, gode Gud for menn med fornuft.
Avslutt det.
Nå er tiden inne for siste trekk.
Snart skal blodsbåndet settes på prøve.
Dere har vist dere som verdige motstandere.
Smaken av seier er nesten bittersøt.
Praktfullt, ikke sant? Perfekt.
Skikkelsene som vandrer på deres overflate, ser alltid mot lyset, -
- og ser aldri oseanene av mørke på den andre siden.
Det fins flere levende mennesker i denne stund -
- enn noen gang i dens patetiske historie.
Edens hage.
En hage av kjøtt.
Ingen steder å flykte denne gangen, leketøymaker. Ingen utvei.
Skynd deg til ferjen. Du har fem minutter på deg.
- Sammen, sa du. -Jeg er ikke ferdig her.
- Da reiser jeg ikke. -Jeg kommer etter, bare vær klar.
Vi har ikke lang tid når det setter i gang.
Stol på meg. Jeg ofrer ikke meg selv hvis jeg kan unngå det.
Så dum er jeg ikke.
Herregud.
Her, bisken.
Spill død.
To minutter. To århundrer.
Tiden tikker så fort av sted.
Du er så lik din stamfar.
Visste du det? Jeg får en følelse av "déjá vu".
Samme trass. Samme upålitelige tro på lyset.
- Og hva tror du på? -Ingenting.
Jeg er så utsøkt tom.
Da gjør det jo ingenting om du dør...
- Gjør det vel? -Jeg kan ikke dø.
Jeg er evig.
Hvor er du, leketøymaker?
Her. Et hologram. Alt blir skapt av speil.
Slik.
- Hva har du gjort? -Jeg tror på lyset.
- Hva? -Lyset, demon. Lyset.
- Sluttspill, demon. -Nei.
Jeg kan ikke dø.
Velkommen til glemselen.
Amen.
Oversettelse: Berthe Trætteberg